Cum a schimbat Primul Război Mondial literatura?
Primul Război Mondial, despre care se credea inițial că se va termina „până la Crăciun”, s-a prelungit timp de patru ani, cu o brutalitate sumbră, provocată de apariția războiului în tranșee și a armelor avansate, inclusiv a armelor chimice. Ororile acestui conflict au schimbat lumea timp de decenii – iar scriitorii au reflectat această schimbare de perspectivă în operele lor.
După cum avea să scrie mai târziu Virginia Woolf, „Apoi, brusc, ca o prăpastie pe un drum lin, a venit războiul”.
Primele opere au glorificat războiul
Printre primii care au documentat „prăpastia” războiului au fost soldații înșiși. La început, idealismul a persistat, liderii glorificându-i pe tinerii soldați care mărșăluiau pentru binele țării.
Poetul englez Rupert Brooke, după ce s-a înrolat în Marina Regală a Marii Britanii, a scris o serie de sonete patriotice, inclusiv „Soldatul”, care suna astfel:
„Dacă voi muri, gândiți-vă doar la asta despre mine:
Că există un colț de câmp străin
Care este pentru totdeauna Anglia.”
Brooke, după ce a participat la invazia aliată de la Gallipoli, avea să moară în 1915.
În același an, medicul canadian, locotenent-colonelul John McCrae, după ce a văzut cum creșteau maci roșii pe câmpurile devastate de bombe și pline de cadavre, a scris „In Flanders Fields”. Poemul, care comemorează moartea prietenului și colegului său soldat, avea să fie folosit mai târziu de către armatele aliate pentru a recruta soldați și pentru a strânge bani prin vânzarea de obligațiuni de război:
„În câmpurile Flandrei, florile de maci suflă
Între cruci, rând pe rând,
Care ne marchează locul, și pe cer,
Zboară ciocârliile, care încă mai cântă curajos,
Abia dacă se aud printre tunurile de jos.”
Tonul literar se schimbă după luptele tragice din Primul Război Mondial
În timp ce atât lucrările lui Brooke, cât și cele ale lui McCrae au dat un ton patriotic sacrificiilor războiului la începutul conflictului, odată cu trecerea timpului, ororile implacabile ale războiului au generat reflecții mai întunecate. Unii, precum poetul englez Wilfred Owen, au considerat că este de datoria lor să reflecte în operele lor realitatea sumbră a războiului.
După cum avea să scrie Owen, „Tot ce poate face un poet astăzi este să avertizeze. De aceea, adevăratul poet trebuie să fie sincer”. În „Imnul pentru tineretul condamnat”, Owen descrie soldații care „mor ca vitele” și „furia monstruoasă a tunurilor”.
Colegul de armată al lui Owen, Siegfried Sassoon, scrie despre cadavrele „cu fața în jos, în noroiul supt, tăvălite ca niște saci de nisip călcați în picioare și umpluți lejer” în poemul său din 1918, „Contraatac”.
De cealaltă parte a baricadei, scriitorul german Erich Maria Remarque a trăit și el experiența sumbră a vieții de zi cu zi a unui soldat. Mai târziu, în 1929, el a publicat o relatare neclintită în romanul său, „Pe Frontul de Vest nimic nou „.
Printre alte lucrări importante care reflectă realitățile îngrozitoare ale războiului se numără volumul în patru părți, Parade’s End, al romancierului englez Ford Madox Ford, și, de pe Frontul de Est, Dr. Jivago, al scriitorului rus sovietic Boris Pasternak, în care personajul principal descrie rănile grotești provocate pe câmpurile de luptă din timpul războiului.
Ernest Hemingway semnează „A Farewell to Arms”
Într-una dintre cele mai faimoase opere care au ca subiect „Marele Război”, scriitorul american Ernest Hemingway oferă o poveste de dragoste captivantă între un soldat și o asistentă medicală, pe fundalul haotic și sumbru al Primului Război Mondial.
A Farewell to Arms se numără printre cele mai autobiografice opere ale scriitorului: Hemingway însuși a servit ca șofer de ambulanță în timpul războiului, a fost grav rănit pe frontul austro-italian și a fost trimis la un spital din Milano, unde s-a îndrăgostit de o asistentă medicală.
Virginia Woolf scrie despre impactul războiului asupra societății
Răspunsul literar la Primul Război Mondial nu a fost doar acela de a descrie ororile acestuia pe front, ci și reverberațiile războiului în întreaga societate.
Virginia Woolf, care fusese o prietenă apropiată a poetului căzut la datorie Rupert Brooke, a făcut referiri profunde la efectele războiului în toate operele sale.
În cadrul romanului său aclamat, „Doamna Dalloway”, războiul s-a încheiat, dar toată lumea rămâne profund afectată de el, inclusiv unul dintre personajele principale ale romanului, un veteran cu șocuri grave provocate de obuze (cunoscut în prezent sub numele de PTSD, sau tulburare de stres post-traumatic).
Modernismul apare în operele lui Joseph Conrad, James Joyce și T.S. Eliot
Deziluzia care a apărut în urma războiului a contribuit la apariția modernismului, un gen care a rupt cu modurile tradiționale de scriere, a renunțat la viziunea romantică asupra naturii și s-a concentrat pe lumea interioară a personajelor.
Romanele lui Woolf au reflectat acest ton emergent, la fel ca și operele lui Joseph Conrad (Inima întunericului) și James Joyce (Ulise). „Pământul pustiu” al lui T.S. Eliot, considerat unul dintre cele mai semnificative poeme ale secolului XX, prezintă o viziune obsedantă a societății postbelice, cu primele versuri:
„Aprilie este cea mai crudă lună, creșterea
Liliac din pământul mort, amestecând
Memoria și dorința, amestecând
Rădăcinile plictisitoare cu ploaia de primăvară.”
Romanul distopic al lui Aldous Huxley, Brave New World, pune sub semnul întrebării noțiuni sociale și morale odată acceptate, prezentând o viziune de coșmar a viitorului.
Primul Război Mondial a devastat continente, lăsând în urmă aproximativ 10 milioane de soldați și 7 milioane de civili morți. Dar scriitorii au reacționat cu lucrări profunde și revoluționare, în timp ce ei și restul lumii se confruntau cu tulburările provocate de război.
În literatura română, un bun exemplu este reprezentat de romanul „Pădurea Spânzuraților”, scris de Liviu Rebreanu, care prezintă evenimentele tragice ale Marelui Război.
![](https://evenimentulistoric.ro/wp-content/uploads/2021/05/logo_evz_ist-2.png)